"Те, що дає світло, неминуче згорить" Віктор Франкл
Яка мета життя?
Створити власну душу.
Для мене кіно це мистецтво...
вище за індустрію.
І це пошук людської душі,
живопис, література, поезія.
Кіно для мене — все.
Я хотів зробити фільм...
який викличе у людей, які вживали LSD в ті часи,
відчуття галюцинацій, ніби від наркотика
але без наркотику.
Я не хочу щоб вживали LSD, але хочу зобразити такий ефект.
Цей фільм мав змінити сприйняття публіки.
Мої амбіції з Дюною були величезні.
Я хотів створити пророка.
Я хочу створити пророка...
Який змінить розуми усього світу.
Для мене Дюна буде пришестям Бога.
Художнього, кінематографічного Бога.
Для мене це було не просто зробити фільм.
Набагато глибше.
Я хотів зробити щось таємниче...
Вільне... з новою перспективою.
Що розширило б межі розуму!
Бо я відчував себе, в той час, немов у в'язниці.
Моє его, інтелект. Бажали розкритися!
І я почав боротьбу, задля створення Дюни.
ДЮНА ХОДОРОВСЬКОГО
Треба бути трохи божевільним, аби таке зробити.
Без цього шедевру не буде.
Пінк Флойд, Далі,
Орсон Веллс та інші!
Може в Дюні було забагато безумства?
Але фільм в якому немає анітрохи безумства...
не зможе підкорити світ.
Я був в Парижі з дружиною, в будинку Ходоровського...
...ми вечеряли...
...і вже пізно ввечері...
...він спитав, чи не хочу я подивитися Дюну.
Я здивувався:
"Не знав, що ти її зробив."
А він каже, так і є.
І, дістає цю, знамениту Книгу Дюни...
...якої у всьому всесвіті лише два примірники існує.
Тоді ми з ним сіли...
...і надовго поринули в книгу...
Він пояснював свої думки та ідеї.
Тоді я і почув про команду,
яка збиралася створити цей фільм.
Сидячи о 2 годині ночі в його будинку...
...розглядаючи книгу, малюнки...
...я слухав пояснення Ходоровського...
...з приводу кожної сцени.
Тож, в деякому роді,
я — єдиний, хто колись бачив Дюну Ходоровського.
Єдиний глядач...
...що подивився фільм.
І я хочу вам сказати дещо.
Це круто.
Дюна — найвеличніший з фільмів.
Він продовжує впливати на нас...
...і буде впливати ще не одне покоління...
...незважаючи на те, що ми не зможемо взяти її в прокаті і подивитися.
Що, якби першою була...
Дюна, а не Зоряні війни?
Змінилася б тоді...
...структура багатомільйонних блокбастерів?
Вважаю, тут доречна фраза, про випередження свого часу.
Дюна Ходоровського — фільм, який випереджає свій час.
Не думаю, що в історії кіно...
була картина, яка зайшла так далеко, але не була знята в результаті,
стала іншим фільмом, адже його було знято,
але він не має нічого спільного з нашою роботою.
Якби Алехандро зняв Дюну...
...вона стала б більш значуща, ніж Космічна одіссея 2001.
Це було створено...
...щоб стати найвеличнішим досягненням в науковій фантастиці...
...але в підсумку розпалося...
...на мільярд чорних шматочків космосу.
На початку я робив театральні постанови.
У Мексиці я зробив сто театральних вистав.
10 років я робив у авангардному театрі.
Іонеско, Беккет, Стріндберґ.
Сучасні адаптації Шекспіра. Це я робив.
Одного разу я вирішив зробити кіно.
На початку режисерської кар'єри
...те, що він робив зводило людей з розуму.
Його перший фільм — Fando y Lis...
...був показаний в Акапулько на кінофестивалі...
...і викликав справжню революцію. Люди божеволіли.
Це було так шалено, що Мексика заборонила фільм.
Коли я приступив...
я був неначе незайманий
без знання технічних моментів.
Я не знав лінзи, ракурсів. Нічого не знав.
Ми зняли "Фандо і Ліс" ховаючись від комісії.
В Мексиці молодий режисер не може зняти фільм...
без дозволу ради заслужених режисерів.
Я сказав: "Мені потрібен дозвіл, щоб робити мистецтво?"
Митці мають бути вільні! Я зроблю цей фільм!
Тоді був великий скандал.
Бо я порушив усі правила. І зробив це!
Я відкрив очі індустрії.
Приготуйтеся отримати найкращі відчуття у вашому житті.
Ель Топо — дивовижний...
...і жахливий.
Він жорсткий.
Ель Топо більш ніж видовищний.
Це враження на все життя.
Ель Топо був справжнім фільмом для обраних.
Першим фільмом, знятим спеціально для показу на нічних сеансах...
...для відданих фанатів.
Я думаю, Ель Топо виділяє те...
що це перший важливий фільм Ходоровського...
в якому він і автор, і режисер і головний актор.
І він прописав собі безсмертну фразу: "Я є Бог".
Я побачив його в андеграундному кінотеатрі Нью-Йорка
і після цього спробував показати у Франції...
це був неймовірний успіх фільму, який був вельми
революційним....
Звісно ж я потоваришував з Алехандро.
Завдяки успіху "Ель Топо"...
я отримав мільйон доларів на створення "Святої гори".
Я робив все що хотів.
Я не мав ані продюсера...
ані критиків, ніхто не хотів зв'язуватися зі мною.
Я робив те, що хотів, і це була "Свята Гора".
Свята гора була дійсно екстраординарною стрічкою.
Робота, яка немов вийшла з паралельного світу.
Зовсім інше бачення кіноіндустрії,
...яке немає обмежень.
Я передав фільм Мішелю Сейду у Францію.
І ось сюрприз, в Європі фільм знайшов свою публіку...
Його показували відкрито.
В Італії в тому ж році, він був другий після фільму про Джеймса Бонда.
"Свята гора" була неймовірна.
Тож мої амбіції зросли.
Мішель Сейду подзвонив з Парижа і сказав:
"Свята гора" — це успіх. Я хочу зробити фільм з тобою
роби все, що забажаєш!"
Я ніколи не знімав фільмів і не укладав угод,
якщо за ними не стояло щось більше.
Людські відносини — ось що має значення.
Він сказав: "Я спродюсую будь що.
Що ти хочеш знімати далі?"
Я сказав: "Дюна!"
І він погодився.
Чому?
Бо книга була найкрасивішою науковою фантастикою.
Це була біблія наукової фантастики для всіх відданих читачів.
Вона мала успіх по всьому світу.
Ви могли її знайти в будь-якій країні.
Я не читав Дюну. Але мій друг сказав, що вона неймовірна.
Не знаю чому я сказав Дюна, я міг сказати і Дон Кіхот...
або Гамлет. Не знаю. Будь що.
Я сказав — Дюна.
Дюна — це космічна сага,
...сфокусована на планеті Арракіс,
...пустельній планеті, на якій було знайдено спайс.
Це наркотик, що розширює свідомість
...найцінніша сировина у всесвіті.
Це робить Дюну...
...надзвичайно важливою планетою.
Практично, галактичною версією Афганістану.
Пол Атрейдес — шляхетний молодик, який втратив будинок...
...і очолив революцію Фріменів...
тубільців Арракісу, аби відібрати владу...
...у злих колонізаторів Харконенів...
...і повернути енергію спайсу людям.
І, звичайно, сама ідея спайса,
...що відкриває космос і час:
не могло бути більш актуальної ідеї для того часу.
І це було дуже нетипово для голлівудського фільму.
Загалом, для Голлівуду було б дивно братися за Дюну.
Голлівуд віддав нам права майже за дарма. Неначе жартуючи,
думаючи, що ми ніколи не зможемо втілити таке.
Ми взялися за написання сценарію.
Мішель Сейду привіз мене до Франції.
Орендував замок, великий замок...
і в цьому замку я займався виключно Дюною.
Френк Герберт створив світ Дюни...
але він не визначив, що це було.
Ми маємо сотні сторінок книги...
яку вивчаємо пробираючись з великими труднощами...
що це за книга і про що.
Я порівнюю це з Прустом у французькій літературі.
Це література, велика література.
Перші сто сторінок...
ти нічого не розумієш.
Щось проникливе...
Уявити книгу, в якості картини складно.
Ти повинен створити інший світ, візуально справжній світ.
Не книжковий, який сприймається на слух.
Весь час, навіть в дрібних деталях...
Я намагався знайти духовний сенс цієї картини.
Отже, у мене є сценарій.
Я повинен знайти воїнів.
Воїнів, щоб продовжити.
Кожен хто працював над цією картиною був духовним воїном.
Кращим, кого я знайшов.
Це було геніально. Зробити...
розкадрування з Мебіусом.
Я побачив комікс.
"Blueberry"
Про ковбоїв, художника Жіро.
Я став дивитися і зрозумів — це ж моя "камера"!
Хто це?
Жіро — найвидатніший художник в жанрі фантастики.
Він міг намалювати, що завгодно.
Жіро, ймовірно найталановитіший художник коміксів Франції.
Той, хто мені потрібен.
Де ж я можу знайти його? Де?
У той час не було інтернету, щоб знайти кого завгодно.
А мені він був потрібен.
Я пішов на зустріч зі своїм агентом, рекламним агентом...
І він був там.
Випадково. Він був прямо там.
Він сказав: "Я Мебіус".
"Коли я малюю наукову фантастику - я не Жіро, а Мебіус"
А я відповів йому: "Ти особистість! Ходімо зі мною!".
Малювання малюванням, але я знімаю фільм.
Мені потрібно 3000 малюнків.
Що бачить персонаж. Рухи камери.
Діалоги. Відносини між персонажами.
Я використовував Мебіуса, як камеру.
Я беру Мебіуса, кажу: "Тепер ти стежиш,
тепер рухаєшся".
"Тепер наближаєшся"
У мене був Мебіус, який був генієм. Мебіус — геній.
Бо він не лише неймовірно талановитий художник...
але і дуже швидкий.
Немов суперлюдина.
Він був швидкий, блискавичний, неймовірний.
І тоді я міг знімати.
Кожен день ми починали знімати...
о 8 ранку ми приходили, готувалися. І о 9:30 починали знімати.
Я робив фільм малюнками.
Так і з костюмами, - я кажу йому... описую, чого хочу.
І він відразу...
Швидко, набагато швидше, за комп'ютер. Неймовірно.
Все ставало чарівним, коли ми робили цю картину.
Все, цілковито.
Дюна, моя Дюна, починалася довгим кадром.
Я захоплююся довгим кадром в "Дотику зла" Орсона Веллса.
Камера, йде, йде, перетинає вулицю, йде.
Фантастично довгий кадр.
І тоді я захотів почати Дюну, з довгого кадру...
кращого, ніж у Орсона Веллса.
Я хотів піти ще далі.
Камера проходила через весь Всесвіт.
Ви йдете туди крізь галактику, всі галактики...
і пролітаючи бачите пірата...
який грабує караван зі спайсом, наприклад. Бій.
І ви йдете, йдете...
Довгий кадр.
Дивлячись на сценарій,
і бачачи, чого він намагається досягти...
...як це могло бути реалізовано в 75-му.
Його бачення було видатним —
далеко за межами того, що хтось тоді робив.
Озираючись назад, ти бачиш, що намагався зробити Лукас
...в 77-му в своїх Зоряних війнах.
А Ходоровський, за пару років до нього,
...хотів зробити те, про що Лукас в своїх пріквелах навіть не думав.
Гадаю, що це... колосально!
Нам потрібен був той, хто зможе зробити спецефекти.
Я сказав: "Мебіус, ми летимо в Каліфорнію, в Лос-Анжелес,
до Дугласа Трамбла."
У той час, на початку 70-х
...Дуглас Трамбл був найвідомішим постановником спецефектів,
...якого всі знали з Космічної одіссеї 2001.
Він був дуже відомою і важливою персоною.
Він прийняв мене. І був цікавим.
Почалися переговори.
О Боже. Гей.
Гей.
Ось так.
Ми прибули побачити Трамбла...
Він ставився до себе з великою важливістю.
Ми говорили, він відповідав...
40 разів телефонували, 40 разів.
Він говорив з величезним марнославством.
Він був великим фахівцем, але для мене він не був духовною людиною.
Він не міг зробити фільм, який стане "пророцтвом".
Він може лише технічно.
У Трамбла був дуже специфічний підхід до роботи.
І Кубрик дав йому великий карт-бланш,
на реалізацію власного бачення, в певних межах.
Такий підхід подобається не всім режисерам,
які бажають контролювати більше,
...не лише візуальний стиль.
Я сказав: "Я не буду працювати з тобою."
І ми поїхали.
Мебіус здивовано сказав: "Як Ви можете сказати ні найкращому...
техніку Голлівуду?"
Я відповів: "Якось так."
Я не став залучати його. Він не духовний воїн.
Ми гуляли вулицями Голлівуду...
там був маленький кінотеатр. Де показували науково-фантастичну
стрічку...
Темна зірка.
І коли я її побачив: "Ось наша людина!"
О'Беннон.
Ми почали шукати його. Він людина і особистість.
Ден був родом з Міссурі, виріс у селі.
У нього телефону не було 10 років.
Тоді він вперше по телефону поговорив.
Він зачитувався творами Марка Твена і навіть не розумів, що вони — старі.
Тобто, він вважав їх сучасними.
Тож він неначе людина з минулого.
Але наукова фантастика його завжди приваблювала.
Для мене спершу мистецтво, а потім техніка.
І це був О'Беннон.
Я думав, що готовий до знайомства.
Навіть мав чіткий образ: Дуже ерудований лунатик.
Тож я підготувався до співбесіди.
В Ель Топо у нього було довге волосся.
...до плечей. І велика борода. Загалом, справжній лунатик.
Такий він був у власному фільмі. І ось мене вітає в дверях
...чарівний європейський джентльмен.
Чисто поголений, з укладеним волоссям.
Він відходить, дістає зі своєї валізи
конверт зі складеної газети, і каже:
"Це — особлива марихуана!"
Я сказав "О так!"
Далі пам'ятаю, що дуже розслабився.
Я дивився йому в очі
і тут раптово
в завершенні своєї фрази він сказав: "Ось так!"
І вибухова хвиля від його обличчя.
Радіальні короткі лінії.
Пульсували навколо його голови
на тлі сонячного калейдоскопу.
А в центрі - обличчя, очі, зафіксовані на мені.
І вся кімната провалюється в небуття.
Він повністю розслаблений.
Його очі, що дивляться в мої
немов щось надлюдське. Повна розслабленість.
Повіки зімкнулися, обличчя усміхнене, і колір зіниць змінився.
20 років промайнули на його обличчі.
Галюциногенний ефект і ментальний ефект
миттєво зникли. Випарувалися.
Я вражений. Вражений цим досвідом.
"Хочу, щоб ти робив спецефекти". Сказав він
І я відповів: "Добре. Хай йому грець, так!"
"Добре". Ніколи не забуду його слів.
"Тепер продавай, все, що маєш, і поїхали в Париж".
"Приготуйся до змін у житті".
Потім він переїхав до Парижа.
І у мене було двоє воїнів. Мебіус і О'Беннон.
Потрібно було знайти інших.
Перший персонаж — це батько, герцог Лєто.
Девід Керрадайн знімався в дуже популярному серіалі...
він був воїном...
якого тренували майстри Сходу.
Серіал був натхненний "Ель Топо"
Коли Керрадайн дізнався що я від нього хочу, він прийшов...
прибіг.
Я чекав його в Лос-Анжелесі в готелі.
Купив вітамін Е.
Люблю цей вітамін. Півкіло взяв.
Приймати одну пігулку на день, щоб бути у формі.
Керрадайн зайшов в кімнату, і перше, що побачив...
пляшечку з вітаміном Е.
Він вигукнув: "О, вітамін Е!"
А потім з'їв всі пігулки вітаміну Е!
Просто чудовисько! 60 доларів проковтнув!
Ну, це був непоганий початок.
Тож я кажу: "Працюймо разом!
Ти людина, яку я шукаю!"
Я хотів музичний гурт для кожної з планет.
Пінк Флойд. Зроблять музику Лєто.
У Пінк Флойд є запис, Темний бік Місяця.
Для мене людська істота схожа на місяць.
Один бік — світлий.
А інший — темний, підсвідомість...
загадкова, глибинна.
Це сталося під час зустрічі.
"Пінк Флойд?", — Жібон сказав: "Хай так!"
Він подзвонив агентові Пінк Флойд. І спитав: "Чи можемо зустрітися?"
Тож ми поїхали в Лондон.
Вони закінчували зведення...
"Темного боку місяця" в знаменитій студії "Abbey Road",
Пам'ятаю, як ми добиралися...
вони були дуже стримані...
поп-зірки, дуже відсторонені.
Вони їли без зупину...
Ці... гамбургери. Чотири хлопця їдять гамбургери.
"Привіт, - у відповідь. - Привіт!"
І тиша. Я не міг говорити поки вони їдять.
Тоді, Ходо... Ми називали Алехандро - Ходо.
Ходо каже: "Ні, вони мене дратують, йдемо!"
Я починаю кричати їм.
"Як ви не розумієте, я пропоную вам...
найважливішу картину в історії людства!"
"Ми змінимо світ!"
"А ви жерете!"
"Жерете ці Біг Маки!" Як?
Вони зупинилися і заговорили зі мною.
Потім все пішло добре. Просто чудово.
Чудово, так.
Ми говорили про створення великого альбому музики з Дюни.
Фантастично, так?
У моїй версії герцог Лєто...
Кастрат. Він кастрований.
І як він буде робити сина?
Тоді його дружина...
Дивовижна жінка, мудра жінка...
хлопець закохується, космічна любов, коли він бачить цю жінку.
І як йому зробити дитину?
Вона бере краплю його крові...
кров замість сім'я...
і ми бачимо, як крапля крові прямує всередині піхви, матки...
ми слідуємо за кров'ю...
Крапля проникає всередину яйцеклітини і вибухає там.
Вона вагітніє від краплі крові.
Ось як я зробив.
Що буде, якщо ти син не від сексуальної насолоди...
а від духовного зв'язку?
З цієї духовної любові він створює Пола.
Пол, молодий хлопець...
але він не звичайний. Він мутант.
З великою душею і силою.
Де ж мені знайти хлопця?
Мій син.
Сьогодні тобі виповнилося сім років.
Тепер ти чоловік.
Поховай свою першу іграшку і світлину матері.
Я працював з ним у "Ель Топо" коли йому було 12.
І я сказав: "Ти будеш Полом, але тобі треба готуватися, як воїну."
Він сказав, "Ми збираємося зробити Дюну, і я хочу, щоб ти грав...
...роль Пола, тож тобі треба підготуватися."
Я готував сина, щоб він зіграв роль так...
ніби герцог Лєто готував свого сина.
"Отже, ти повинен вивчити карате і акробатику...
...твій розум теж повинен розвинутися."
"Ти маєш стати генієм." Він хотів перетворення на цього персонажа.
Я знайшов йому вчителя.
Знайшов дуже сильну людину...
Жан-П'єр Віньо.
Коли ми почали йому було 12.
Я його навчав карате, джиу-джитсу, японським стилям.
Всі ці техніки кулака і стопи...
захоплення, стримання на підлозі, стоячи...
поєднання карате, дзюдо, айкідо та атемі-джюцу.
Він навчився битися голіруч, з ножем, з мечами.
Навчився всьому цьому.
Ми були готові зробити Пола реальним.
Я тренував Бронтіса шість годин на день, сім днів на тиждень. Два роки.
Це було боляче. Жан-П'єр, не мав жалю.
Ні, реально... Я знаю...
Ми працювали разом. Він безжальний.
Всі мені казали, "Що ти робиш?
Навіщо намагаєшся змінити свідомість...
...дитини і зробити суперлюдину?"
Я казав, "Ні, я лише пробуджую креативність."
Відкриваю його свідомість.
Ось що я роблю.
Не знаю, можливо я змінив його життя.
Зараз думаю, "Навіщо я це робив?"
Жертвував власним сином.
Але в той же час... скажу, якби мені треба було відрізати руки,
щоб зробити цю картину...
я б відрізав. Зробив би це.
Гадаю, щоб зробити картину...
яка змінить молоді уми...
буде священною. Ти повинен жертвувати собою.
Я навіть готовий був померти для цього.
Ходо — швидше диктатор або головний жрець,
який зібрав армію навколо себе.
Частина його геніальності — вибір людей.
Знаходження абсолютно відповідних
для дизайну космічних кораблів, одягу,
дизайну всього цього світу.
Я думаю, він бачив потенціал наукової фантастики.
Для мене наукова фантастика це величезний театр...
Величезний витвір мистецтва.
Кожен космічний корабель був...
як комаха чи казковий птах.
Такий космічний корабель я хотів.
Фосс, я знав про його обкладинки для фантастичних книг.
Там були кораблі з душею, ніби істоти.
Це мав бути Кріс Фосс.
Їх компанія називалася "Camera One".
Вони зв'язалися зі мною.
І сказали: "Ми тут, у Франції, знімаємо фільм.
...і в книжковому магазині, побачили Ваші роботи
Не хочете приїхати до нас і поспілкуватися,
щодо співпраці?"
Після цього я і вирушив в Париж.
Тож, я приїхав, і все, що знаю — що доведеться заночувати.
Після чого мене представили Алехандро.
Доволі дивна людина.
Перше, що він зробив — поліз ритися в моїх речах.
Почав витрушувати і тільки тоді зрозумів, що це мої речі.
Він думав, що це речі його подружки. Не найкращий початок.
Потім вони сказали: "Ти повинен побачити один з фільмів Алехандро".
І ось я дивлюся найдивніший в світі фільм.
Там, всередині фільму, хлопець відкладає золоте лайно.
Ти послід.
Але можеш перетворити себе на золото.
Ось так я в це і вляпався.
Я гадаю...
...що Алехандро притягував якось до себе, був загадковим.
Взагалі, все це було дивно.
Вони казали: "Ми хочемо, щоб ти повернувся.
Ми хочемо, щоб ти жив тут і був частиною нас".
Ось так я оселився в Парижі
...і влився в місцеве життя.
І це було цілковите просвітлення.
Ден любив Париж.
Коли він вперше приїхав, місто здалося йому затісним,
вузьким і незрозумілим. Він був завеликим для Франції.
Але все одно любив його.
Знаєте, він писав мені любовні листи,
дуже емоційні листи.
Ось один, від 10-го вересня 75-го.
Він пише: "Я висилаю фотокопії...
попередніх начерків для фільму.
У нас два художники, француз Жан Жіро
і англієць Крістофер Фосс.
Перший малював комікси
...другий — книжкові обкладинки, до роботи над Дюною.
Обидва молоді. Взагалі, вся команда фільму молода.
Ходоровський тут найстаріший, в свої 46".
У той час я був, неначе пророк. Я ніс просвітлення.
І дав їм відчуття, що вони роблять не просто картину.
Вони роблять щось важливе для людства.
У них є своя місія. Вони були воїнами.
Алехандро був гуру. Він вмів мотивувати.
І можу точно сказати, що тоді
я зробив свої найнетиповщі малюнки.
Я дуже пишаюся цим. Він вмів підтримати.
Дуже.
Алехандро мотивував мене.
Я навіть у вихідні приходив, щоб закінчити малюнки.
Пам'ятаю, як малював цей піратський корабель
усі вихідні. Він підбитий,
за ним тягнеться шлейф зі спайсу.
У корабля камуфляж під астероїд.
Він схожий на рибу.
Якщо зупиниться, ніхто його не знайде.
Це було як...
Пам'ятаю, як чітко побачив в голові:
ти думаєш, що бачиш камінь, який ніби лежить на дні моря.
А потім раптом щось рухається, і тут ти розумієш, що це — він.
Я й досі не прочитав книгу. Навіть не знаю, про що ця історія.
Взагалі, жодної думки.
Все робилося за словами Алехандро і на основі сценарію. Так.
Тож вся історія Дюни для мене...
це те, що розповів Алехандро.
Взагалі, в ідеалі, йому і сценарій не потрібен.
Ви могли б просто посадити Алехандро...
і він все сам розповів.
Він би сказав кілька слів:
"Зараз ми ось тут.
У нас сцени в пустелі.
Жахлива спека, але небо — блакитне.
Сліпучо блакитне."
І все — ти переносився!
Ідеї Алехандро завжди були ясними.
Він влаштовував маленьку виставу. Казав: "Це - Сурдакали
вони — ось такі". Навіть міг вам музику заграти.
І це було чудово, бо він дозволяв...
Мотивував тебе і залишав інтерпретувати.
Я шукав... іскру генія в кожній людині...
з великою повагою, величезною повагою.
І потім, кожен день я годував їх...
аби зробити вільними, зробити кращими.
В інших фільмах тебе лишають на самоті з інструментом.
Іноді навіть починаєш думати, чи цікаво їм те, що ти робиш.
І був Алехандро...
захоплений всіма аспектами проєкту.
Кожен ранок я починав з великої промови...
ніби тренер футболістів чи регбістів...
промова для гравців.
Щоранку я промовляв таку.
Аби сказати: "Робіть, що вам дійсно потрібно...
зробити, бо це важливо."
Взагалі я збирався стати архітектором.
Тому, все, що ви бачите в палаці...
це справді можливо побудувати.
Тож будь-який мій дизайн
можна побудувати. Придивіться, ось тут деталі.
Дивіться, стіни з водою, що тече. Все дуже стилізовано.
Я малював, знаючи, як це буде потім зводитися.
Я міг сказати: "Так, Алехандро,
це ми зробимо зі скловолокна, і поставимо ось сюди."
Тож я знав, як це зробити і як отримати потрібний ефект.
У той час, я захоплювався Далі...
я бачив Далі, як божевільного імператора галактики.
Далі нам здавався єдиним імператором в світі...
з незвичайним талантом, з його словами і формулюваннями.
Ніхто не може зрозуміти Далі, бо мені самому, не зрозуміти своїх робіт.
Ніколи Далі не зрозуміти картини Далі...
бо Далі лише створює загадки.
Далі — це щось.
Перший раз ми поїхали в Нью-Йорк з Мішелем Сейду.
Зупинилися в готелі Сант-Реджіс, йому подобався цей готель.
І зрозуміли, що Далі теж в цьому готелі!
Випадково.
Я читав книгу про карти Таро.
Вирвав сторінку з повішеним...
і написав: "Я хочу зустрітися, бо хочу зняти кіно з Вами".
Йому сподобалося подібне запрошення.
Він відповів: "Зустрінемося".
"Я буду чекати Вас в барі."
Там висіла шестиметрова картина...
Прерафаеліти. На ній був король...
і вельможі, з обличчями, ніби щось приховують.
Далі тоді сказав: "Мені подобається тут, бо
є шестиметрові картини...
присвячені пердінню".
Далі сказав: "Побачимося в Парижі.
"Я подумаю про це".
У Парижі, на Єлисейських Полях, був один дуже модний ресторан...
і він там був зі своїм супровідом.
З ним було 12... 12 людей за столом і він:
"Сідай. Я хочу дещо спитати в тебе."
"Що, містере Далі?"
"Коли я був молодий, ми з Пікассо ходили на пляж."
"Відкривали двері машини,
і завжди в піску знаходили годинник."
Годинник.
"Ти колись в житті, знаходив годинник в піску?"
Я думаю: "Що я маю відповісти?"
Це було дуже напружено, адже...
всі 12 чекали моєї відповіді.
Якщо я скажу, що весь час знаходжу годинник,
тоді здамся зарозумілим. Смішним.
А якщо скажу, що ніколи не знаходив годинника, то буду жалюгідним
Раптово мене осяйнуло, і я відповів:
"Я ніколи не знаходив годинника,
але загубив безліч."
"Гаразд!" — і потім: "Чекаю тебе в Барселоні!"
Це була гра.
Ходоровський належав до руху сюрреалістів...
і Далі це сподобалося.
Тож це була гра між ними.
Хто переможе?
Він був захоплений своєю інтрижкою — Амандою Лір...
надзвичайно сексуальною персоною.
Ніхто напевно не знав, був це чоловік чи жінка...
абсолютно неймовірний характер.
Свого роду муза — муза поета.
Кожен раз, коли хтось, типу Ходоровського,
приходив до нього, ставало складно.
Звичайно, була і повага.
Звісно треба мати успіх, в тому, що робиш...
...але я думаю, частка заздрості теж була.
Він був трохи заздрісний.
Доводилося зустрічатися, треба було приручити його...
а він прагнув приручити нас.
Кожен раз він змушував проходити через ці посвяти.
Звісно, Далі взагалі не уявляв, що таке Дюна.
Він ніколи не читав книгу, навіть не знав, хто такий Френк Герберт.
Він не знав, про що Дюна.
Тож я йому розповіла, мені подобався Френк Герберт і Дюна також.
І я сказала йому: "Це — надзвичайна річ.
Не просто наукова фантастика — ціла філософія".
Але йому було не цікаво, я розуміла це.
Вона дуже добре до мене ставилася...
і стала союзником...
Бо я пообіцяв їй роль принцеси Ірулан.
Так, це було божевілля.
Далі сказав: "Отже — Аманда буде грати принцесу".
Всі подивилися на мене: "Вона що, акторка?"
"Ну добре, буде грати принцесу."
Вона сказала: "Обережніше, бо Далі руйнівний.
Якщо скаже: "Так", - то робитиме все, щоб зруйнувати фільм.
Далі спитав: "У мене буде гелікоптер?"
Для нього мати гелікоптер — це максимум.
"Так-так, у Вас буде багато гелікоптерів."
"А палаюча жирафа?"
"Що перепрошую...?" "Палаюча. Я хочу палаючю!"
"Добре, буде палаюча жирафа.
Навіть слони, все що захочете!"
Загалом, бюджет фільму зростав і зростав.
Ми говоримо про тисячі, мільйони доларів.
Далі сказав мені: "Я працюватиму з тобою..."
але хочу бути найбільш оплачуваним актором в Голлівуді.
"Хочу 100 000 доларів на годину."
Я сказав Алехандро: "У нас ніколи не вийде це зробити!"
Я не можу платити йому як "найвидатнішому в світі".
Це неможливо.
І крок за кроком бо ми були впертими і Алехандро казав мені...
що Далі єдиний, хто може зіграти імператора...
тоталітарного імператора...
у нас народилася ідея платити йому...
похвилинно.
Я пішов до Алехандро...
"Скільки в нього екранного часу?"
Скільки хвилин він буде присутній у фільмі?
Алехандро відповів: "Максимум п'ять, швидше за все три."
У мене з'явилася Ідея!
Повертаюся до Далі і кажу: "Я буду платити тобі 100 000 доларів на хвилину!"
Він вигукнув: "Блискуче! Я буду отримувати 100 000 доларів на хвилину!"
Я сказав: "Я зроблю з вас гіпер-реалістичний зліпок"
зроблю імператора галактики...
Він так боїться замаху, що має робота.
І робот буде працювати замість нього.
Далі відповів: "Так, якщо Ви дасте мені скульптуру для мого музею".
"Гаразд", І так я отримав Далі.
Далі в тій розмові показав мені альбом Гігера.
Він сказав: "Я думаю, ця людина має талант."
Я уважно дивився.... Неймовірно!
Це було саме те, що я шукав для Харконненів, для поганців.
Готична планета, готичні персонажі.
І тоді я вирушив на пошуки Гігера.
У Парижі, Ходоровський і Ден О'Беннон побачили мої роботи...
вони хотіли, щоб я приєднався до них.
Гігер ніколи не займався фільмами.
Я сказав: "Ви повинні робити фільми."
Це було все нове для мене і неймовірно захоплююче.
Я кажу Гігеру: "Ти потрібен такий, який є.
Той, хто закрадається в темні закутки душі".
І це добре. Це твоє мистецтво.
Мистецтво — для мене це жорстке мистецтво.
"Дивовижне, жорстоке мистецтво, необхідне для барона Харконена."
Вперше я зустрівся з Ходоровським в Парижі.
Був вечір, він відвідував...
концерт гурту Magma.
Для планети Харконненів, я вибрав тут, в Парижі...
дуже відомий, на той час, гурт Magma.
Magma були готичні, мілітаристські...
моторошні.
Я нічого не знав про проєкт, чи ідею...
чи книгу. Дізнався вже з часом.
Алехандро Ходоровський не дав жодних вказівок щодо музики.
Я вірю, що він нам довіряв.
Пізніше він розписав нам планету
Харконненів.
Я дізнався, що вони не хороші хлопці...
вони були більш схожі на поганців.
Це було доволі легко уявити, бо...
Magma робили вельми агресивну музику...
як правило жорстку.
Я був вражений якістю...
і сказав їм що відчував себе неначе Ісус, розп'ятий на хресті.
Я був повністю поглинений, зачарований музикою.
Я працював з кращими рок-музикантами того часу.
Мік Джаггер мав зіграти персонажа Фейд-Раута.
І як мені з ним зв'язатися?
Хто не буде вражений тим, що у мене є повна влада робити кіно?
Він знаходиться на піку своєї слави, своєї величі.
Мене запросили на один захід в Парижі.
Це була велика зустріч Паризької буржуазії...
в іншому кутку кімнати, не маленькою кімнати...
Не знаю, може метрів 150...
був Мік Джаггер.
Я здалеку його побачив, і подумав, що він мене не бачить...
потім він підвівся і пішов...
проходив поміж людей...
і тоді я зрозумів, що він прямує до мене.
Він пройшов через всю кімнату і став переді мною.
Я сказав: "Я хочу, щоб ти знявся в моєму фільмі."
А він промовив лише одне слово: "Так".
Мене часто запрошували в клуб "Фабрика" Енді Ворхола...
Кенді Дарлінг і всі інші.
Там я познайомився з Удо Кіром, який був великим актором у Енді Ворхола.
Він зіграв велику роль, і сказав, що буде працювати для мене.
Барон Харконнен великий, величезний монстр...
у якого є антигравітаційні імпланти.
він весь час в повітрі, бо занадто важкий.
Орсон Веллс.
Орсон Веллс мав погану репутацію...
Говорили, що він любить випити і поїсти...
Настільки, що їв прямо на зйомках.
Він багато їв і не міг закінчити фільми, був примхливий.
Але я сказав: "Ні, Орсон Веллс геній, він той, хто потрібен."
Оскільки він любив поїсти, говорили, що він ходить по гастрономічним
ресторанам Парижа.
Тож, я сказав секретарю зателефонувати...
в усі гастрономічні ресторани:
"Де зараз їсть Орсон Веллс?"
І ми знайшли той ресторан.
Стояло шість пляшок вина. Він їв.
Тоді запитав в шефа: "Яке вино найкраще?"
Він відповів: "Це", І я надіслав йому пляшку.
Він допив пляшку і захотів поговорити зі мною.
Я говорив з усією повагою, адже він був для мене кумиром.
Він сказав: "Я не хочу робити це. Я більше не хочу."
Я сказав: "Я можу Вам дещо запропонувати...
Якщо ви зніметеся в фільмі, ми заплатимо скільки захочете, як актору...
Ще я найму шеф-кухаря цього ресторану і ви будете харчуватися, як тут,
кожен день."
Він відповів: "Згоден."
У мене з собою були ескізи для фільму...
від Мебіуса, який займався розкадруванням. На них можна побачити...
замок Харконненів.
Замок був великим бароном Харконенном — великою скульптурою.
Там жив барон.
Сам в собі! Величезне его.
Замок роззявляє рота, звідти висовується язик...
І зореліт сідає на язик.
Я захопився створенням Харконеннів...
Коли намалював аерографом п'ять картин...
я знайшов свій кращий стиль цих конструкцій.
Щоб б пройти до замку існує шлях з трубами.
Величезні труби з ножами, що вискакують.
Щоб дійти до барона Харконнена ви маєте пройти цей шлях,
рятуючись від великих ножів, які можуть вбити.
У разі нападу, ножі вилетять і вб'ють тих...
хто був на шляху до замку.
Насправді, фортеці Харконненів не було в романі.
Тож це було бачення Алехандро Ходоровського...
Його інтерпретація історії.
Коли Пола вбивають, він не вмирає, бо...
він Месія всього людства.
В кінці його свідомість розчинилася в кожній людині.
Він множина.
Я це все. Все це Я.
Вбиваючи героя в кінці...
...ви одночасно відкриваєте новий шлях самоідентифікації.
У підсумку, ви ідентифікуєте себе ні з героєм...
...чи персонажем, а починаєте ідентифікувати себе...
...з розумом всесвіту.
Він помирає фізично, але стає частиною всіх.
І тоді, якщо все людство просвітлюється...
Земля змінюється.
Планета, вкрита піском...
на ній починають з'являтися рослини, тварини, вона стає схожою на рай.
Дюна — це планета Месія, бо вона має свідомість.
І це частина свідомості Пола.
І планета вирушає у всесвіт...
просвітлювати інші планети.
Я змінив фінал книги!
У книзі, це продовження.
Планета ніколи не змінювалася.
Не прокидалася, з космічною свідомістю.
Не Месія. Але я зробив.
Вона інша. Це моя Дюна.
Коли ви робите фільм, не треба сліпо поважати і дотримуватися джерела.
Це як одружитися.
Ви йдете з дружиною, біла жінка, вся в білому...
Берете жінку, якщо ви поважаєте її, у вас ніколи не буде дитини.
Вам потрібно зірвати біле вбрання і...
зґвалтувати наречену.
Тоді у вас буде ваша картина.
Я зґвалтував Френка Герберта, зґвалтував, так і є!
Але з любов'ю... з любов'ю.
І тоді я прийшов ось до цього.
Це був прекрасний об'єкт.
Так добре зроблено, в той час, не було ксерокопій.
Були фотографії кожного малюнка
кольорові...
гарні...
з усіма подробицями костюмів і методів зйомки.
Кожна студія отримала таку книгу. Кожна.
Metro-Goldwyn-Mayer, Universal, всі...
Мішель Сейду дав таку книгу.
Такий підхід був обраний саме тому, що...
Я думав, що у них буде недовіра до Ходоровського.
Але ми показали методи зйомки, пояснили кожну сцену...
як ми хотіли її знімати...
вони мали заспокоїтися.
Але ні. Цього було за мало.
У Лос-Анджелесі, я не був оптимістично налаштований.
Справа в тому, що іноді французам і американцям складно порозумітися.
Так і вийшло...
Ми майже завершили, але треба було знайти останні 5 млн. доларів
Фільм обійшовся в 15. Ну, ми оцінювали його в 15....
Нас запросив голова правління студії Walt Disney.
Він подивився проєкт і сказав:
"Це чудовий проєкт...
але це як Конкорд."
"Винятковий літак, але в політ — ніколи!"
Тоді я зрозумів — ми стикнемося з великою кількістю проблем.
Голлівуд не любить експериментувати,
...і братися за невідоме.
Скажіть, що це схоже на Парк Юрського періоду...
...змішаний з Сутінками, або...
...на Гоббіта, але з Полями смерті — це вони зрозуміють.
Але якщо прийти з чимось більш складним...
...що включає дорослі теми і неоднозначні трактування...
...та ще й у купі з метафізичними ідеями...
...то більшість студій одразу втечуть.
Вони завжди сприймали нас дуже тепло...
але усюди була одна відповідь.
Коли ми дали книгу, вони були вражені.
Бо ніколи не бачили нічого подібного.
Кожен раз, говорили: "Це чудово, дуже добре поставлено."
"Ви вирішили технічні проблеми зі спецефектами."
"Це економічно виправдано."
"Але нас не влаштовує режисер."
Вони не компетентні аби засуджувати матеріал.
Вони не дизайнери чи художники.
Більшість з них — бухгалтери. І вони хочуть розуміти суть.
Голлівуд не уявляв собі наукову фантастику в такому напрямку.
Для них була або "Космічна одіссея: 2001"
або ж маленькі другосортні фільми.
Але грандіозний фільм, який коштував би сто мільйонів доларів, з усіма
спецефектами.
Цього вони не уявляли.
Може, фільм був трохи затягнутим.
Може, занадто довгим.
Мене попросили зробити фільм довжиною в півтори години, для кінотеатрів.
І я відповів: "Ні, чому це? Я зроблю картину...
на 12 годин! Або на 20!
Були побоювання, що бюджет буде перевищено,
...а фільм не знайде аудиторію...
...бо мало хто висидить таку тривалість.
Тож ці речі, потрібно було обговорити...
...ще до презентації.
Бо хтось мав знати,
...що з себе представляють люди з кіностудії.
У них завжди будуть сумніви
з приводу таких речей.
Абсолютно неймовірні успіхи Ходоровського...
особливо після "Святої гори" і "Ель Топо",
не переконали їх в тому, що він може очолити такий амбіційний проєкт.
Адже 15 млн. доларів в середині 70-х це була величезна сума.
Так вони і сказали, хоча визнали, що решта була ідеальною.
Все було чудово, окрім режисера.
Ви маєте бути поетом.
Ваш фільм має бути таким, яким ви його уявляєте.
Не слухайте порад, щодо змін. Навіть від друзів. Ні!
Кіно має бути таким, яким я собі його уявляв.
Картина повинна бути такою, якою я її бачу .
Це мрія. Не можна зраджувати мріям.
Я глибоко переконаний,
що люди не зробили цей фільм в Америці
через страх перед ним.
Вони боялися його уяви, його розуму.
Боялися того, що це з ними зробить.
Я вважаю, що справжня причина, з якої фільм не був знятий, було те,
що люди були налякані.
Ця система робить з нас рабів.
Без гідності. Без глибини.
З дияволом в кишені.
Ці неймовірні гроші в кишені.
Гроші — це лайно.
Це ніщо. Папір який немає нічого всередині.
Фільми мають серце.
Є розум.
Сила.
Є прагнення, задум.
Я хотів зробити щось подібне. Чому ні?
Проєкт скасували, коли все було сплановано.
Що можна було зробити на папері — було зроблено.
Ми були готові будувати декорації.
Вони зробили перерву, перед тим, як вирушити на зйомки в Алжир.
А його відправили сюди, щоб зробити якісь дослідження з плівкою.
І тут йому дзвонять і кажуть: все скінчено.
Немає грошей.
Він божеволів. Все залишилося в Парижі.
Все, що у нього було — залишилося в Парижі. Він навіть автівку продав.
Він був розчавлений. Лежав на дивані
майже два тижні, поки і інших не звів з розуму.
Це катастрофа, що такий проєкт згорнули. Справжня катастрофа.
Це було б екстраординарно.
Я був розчарований. Звісно ж розчарований.
Адже якби фільм зробили... Це було б...
Знаєте, це було б як...
Як мрія всього життя.
Моє життя могло б бути інакшим. Розумієте?
Дуже розчарований. Розчарований бо ми всі в це вірили.
Я вірив в це.
Алехандро був дуже,
дуже, дуже засмучений. І розчарований.
Це великий провал для нього.
Мій погляд на це...
я думаю, що він не хоче...
робити щось інше після такого проєкту...
це був проєкт його життя. Так я відчуваю.
Я думаю, що приниження...
через яке страждав Алехандро Ходоровський. Не зробили бо...
занадто оригінально, занадто сюрреалістично...
це глибока травма.
Яка викарбувалася в серці Ходоровського на все життя.
Я переконаний, що це було б щось велике.
Але потім дочка Діно ДеЛаурентіса
прийшла і забрала наш проєкт...
віддавши його Девіду Лінчу.
Коли я почув, що Девід Лінч буде режисером...
Я відчув біль, адже я захоплююся ним. Він може зробити це!
На той момент він єдиний міг зробити це, і він зробив!
Я страждав, бо це була моя мрія.
А цей фільм тепер створить інший...
може навіть краще за мене.
І потім, коли картину зняли і збиралися показувати її тут...
Я сказав, що не піду дивитися бо це вб'є мене.
Син тоді сказав: "Ні, ми воїни. Ми повинні йти і дивитися."
Він взяв мене, і я пішов в кіно, як на страту.
Я думав що заплачу. Почав дивитися...
і крок за кроком, крок за кроком...
я ставав радіти. Адже картина була жахливою!
Це провал!
Це людська реакція.
Не дуже гарно, але це те що я відчував.
"Не можливо. Це не Девід Лінч, адже він чудовий митець."
Винен продюсер, який все це створив.
Ніколи не бачив цей фільм і дивитися не буду.
Ходоровський випередив свій час.
Проблемою було те, що він приніс
безліч ідей, до яких людям довелося б йти десятиліттями.
Коли ти хочеш змінити сприйняття аудиторії...
...коли хочеш змінити сприйняття голлівудського керівництва,
а потім змінити їх середу існування,
ти маєш бути дуже терплячий, як планетолог Кінес.
Такі речі займають тисячі років.
Такі ідеї дуже повільно проникають в систему.
Але Ходо спробував. У надії, що це станеться...
...ще за його життя, зараз.
Правда полягає в тому, що можуть пройти покоління,
перш, ніж фільми доростуть до рівня, про який мріяв Ходо.
З цієї, нібито невдачі, вийшло багато творчості.
У житті речі приходять — кажи їм "Так".
Речі йдуть — кажи "Так".
Ми не зробили Дюну? Так!
Саме так. Так, ми не зробили!
Ну і що?
Що з того?
Світ Дюни схожий на сон, але сни теж змінюють світ.
Фільм Дюна, він як Пол.
Дюна була зарізана. Була знищена, як фільм.
Фільм, який вбили. Але ви чуєте десь...
"Я Дюна"
Думаю це був приклад.
Приклад для багатьох.
У будь-якому випадку, я переконаний, що наші розкадрування...
Розійшлися по студіях Голлівуду.
Інакше і бути не могло. Я радий, що саме так сталося.
Завжди треба бачити позитив.
Оригінальні Зоряні Війни 77 року
містять багато відсилань на те, що Ходоровський виклав на папері.
Наприклад, дизайн бою на мечах.
Дуже багато впливу.
Ось сцена, де Пол б'ється з роботом на тренуванні.
Вона дуже схожа на дуель Люка з кулею
...на Тисячолітньому Соколі.
А ось тут цікаво:
це кадри "виду з очей" робота.
Ми бачимо дисплей
на який виводяться дані про аналіз оточення.
Я думаю, що це — найперша з численних подібних сцен,
які ми всі бачили тисячу разів.
Ось термінатор дивиться на когось і аналізує його обличчя.
І це тільки один приклад з фільму, який не був знятий.
Але його відбитки — всюди, в безлічі фільмів, що вийшли пізніше.
Гігер. Творець монстра — Чужого.
Чому він зайнявся цим?
Завдяки Дену О'Беннону.
О'Беннон створив Чужого.
Вони визнали Мебіуса, визнали Гігера, Фосса.
І Голлівуд почав використовувати мою знімальну групу.
Чудово.
Дюна — величезний астероїд,
який мало не влучив в Землю.
Але все одно зміг засіяти її
цими дивовижними спорами.
У світі, де ніколи не було Дюни Ходоровського,
можливо б не було і "Чужого", а якби не було "Чужого",
не було б і "Той, що біжить по лезу".
Немає його, немає Гібсона.
Немає Матриці, і немає багато чого,
що прийшло слідом.
Багато хто взяв його образи та ідеї
і використав в інших проєктах.
Тож все веде до Ходоровського.
Коли ти залучений в процес створення такого звіра,
але не отримав шансу завершити розпочате
і випустити його на екран, він починає жити у тебе в голові.
Ти ніколи не зможеш вигнати його.
Такі історії можуть крутитися і крутитися довкола,
пожираючи мрії,
решту ваших днів, якщо не зможете позбутися від них.
І тоді Мебіус спитав: "Що робитимеш далі? Помреш?"
Ні, я не помру.
Для мене падіння це лише зміна шляху.
Якщо ми не зробили це...
Дюна зробить це...
Коріння це, звичайно Дюна Герберта. Але ця Дюна — це ми.
Це бачення. Це творчість.
Я буду використовувати все. Моя Дюна пішла в комікси.
Я кажу Мебіусу: "Чому б не зробити комікс?"
І починаю створювати Інкаль.
Багато образів, звідси — є тут.
Я знайшов в Аргентині — Хуана Хіменеса.
Переніс всі зорельоти з Дюни в комікс "The Metabarons".
Навіть герцога Лєто, зробив його кастратом...
Тут ми бачимо мага, який бере краплю його крові...
для того, щоб зробити дитину.
Я зробив це тут, ось тут. Ніби знімав. Я зробив це.
Я почав з Дюни, але йду далі. Далі.
Я продовжив і доробив почате.
Думаю Дюна буде дивовижною, якщо хтось візьме цей сценарій...
навіть якщо я вже помру...
і зніме стрічку.
Це можливо.
Я помру, а вони зроблять мій фільм.
Мені 84 роки, але я досі створюю.
Я не руїна.
Все своє життя я створюю все більше, більше і більше.
Свідомість, як Всесвіт.
Постійно розширюється.
Подібно Всесвіту, рівно як і Всесвіт, відкритий свідомість.
Розширюй кругозір, відкривай свідомість кожен день.
Цей фільм відкривав свідомість людей, які працювали над ним.
Від продюсера до художника — всіх...
Для кожного з них це було відкриття свідомості.
Був амбіційним, але не занадто. Був амбіційним.
У мене була мета прожити 300 років.
Я не проживу стільки. Може, проживу ще рік.
Але я маю амбіції.
Чому ви їх не маєте?
Чому?
Найбільші цілі досяжні.
Ви хочете бути безсмертним? Боріться за безсмертя.
Дійте.
Ти хочеш зробити дивовижний фільм? Спробуй...
Може нічого не вийде, але не це важливо.
Треба намагатися.
Після Дюни, Алехандро Ходоровський і Мішель Сейду пішли різними шляхами.
Через 35 років вони об'єдналися для створення цього документального фільму і вирішили зробити нову художню стрічку.
"Танок Реальності" Перший фільм Алехандро Ходоровского за 23 роки.
Його син Бронтіс представляв стрічку на Каннському фестивалі в 2013 році.